În prezent, trăiesc mai mulți oameni decât au murit vreodată.
Dar numărul celor decedați crește.
Într-o zi, nu vom mai avea unde să îi îngropăm.
Dar dacă am avea zgârie-nori pentru morți, în pământ?
Ar putea fi sub blocurile pentru vii, construite deasupra.
Ar putea fi îngropați la 100 de nivele sub pământ
iar lumea morților ar putea fi sub cea a viilor.
Nu știu că nu e nimeni în sicriu?
Trebuia să îl fi umplut cu pantofi.
E ca o înmormântare falsă, pentru pești de acvariu.
- Asta este situația, Oskar. - Nu are logică!
Dacă ți-ai putea vizita rudele decedate, luând liftul,
așa cum traversezi podul, pentru a-ți vizita prietenii din Brooklyn,
sau cum iei feribotul până în Staten Island?
Tata mi-a spus că New York avea cândva un al 6-lea sector, lângă Manhattan.
Acum nu îl mai poți vizita,
căci a fost luat de ape și nu mai e de găsit.
Te crezi deștept? Hai să găsim al 6-lea sector.
Bine. și? Ce?
Ce ce?
Ce ar trebui să găsesc? Care sunt indiciile?
A ridicat din umeri, ca și cum nu știa despre ce vorbesc.
Îmi plăcea la nebunie când făcea asta.
Era jocul nostru preferat.
Îl numeam "Expediția în Recunoaștere".
Am găsit ceva din fiecare deceniu al secolului XX.
Ești cel mai tare!
E cel mai tare!
Căutarea celui de-al 6-lea sector era cea mai tare expediție.
Am entomolog și francofil amator, arheolog amator, consultant IT...
- De ce spui mereu "amator"? - E un compliment.
Pacifist amator?
Inventator amator.
Da, asta e bună.
Gata, le-am făcut.
Tata îmi plănuia expediția, astfel încât să interacționez cu oamenii.
știa că îmi era greu.
Ce vrei?
- Tu ce părere ai? - ți-ar putea folosi la ceva.
Nu-mi spui nici măcar dacă sunt pe-aproape?
Dacă nu-mi spui, cum să știu dacă am dreptate?
Mai bine te întrebi cum poți să nu ai dreptate?
Nu renunța.
Central Park nu a fost mereu aici.
Tata spunea că se afla în centrul celui de-al 6-lea sector.
Au înfipt niște cârlige imense în pământ, iar parcul a fost tras de toți locuitorii,
ca un covor, din al 6-lea sector, până în Manhattan.
Am găsit ceva. Terminat.
În ce zonă, Oskar? Terminat.
Zona E3. Terminat.
Tata spune că doar în Central Park găsim indicii ale existenței sectorului 6.
- De unde e asta? - A fost al tatălui meu.
Când eram mic, mi l-a dat bunica. Nu prea mi-a fost de folos.
- Astea ce sunt? - Filmele vechi ale bunicii.
Nu le-am mai văzut de ani de zile.
- știi cum arăta tatăl tău? - Habar n-am.
Tot ce știu e că era din Dresda, în Germania.
A dus o viață grea și a decis că nu vrea o familie.
- Atât? - Da.
Ai vrut dintotdeauna să fii bijutier?
Mi-ar fi plăcut să fiu savant. Nu voi ști niciodată.
- De ce? - Pentru că sunt bijutier.
Câmpuri de căpșune, Castelul Belvedere...
- Ce trebuie să caute? - Te va anunța când îl va găsi.
Îl trimit prin tot parcul și va trebui să interacționeze cu toată lumea.
Va fi cea mai tare expediție de recunoaștere.
- De ce trebuie să fie atât de greu? - Dacă ar fi ușor, nu ar merita.
- Ce fel de bărbat ar ajunge? - Nu știu. De asta te am pe tine.
Genul de tip care se îndrăgostește de prima femeie despotică...
De fapt, o femeie frumoasă, care să îi spună ce are de făcut.
Cum ar fi să scrie cecul? E ultimul, de 71,40 dolari.
- 71 de dolari și 40 de cenți. - Unde te duci?
La culcare!
Chiar a existat al 6-lea sector?
Dacă vrei să crezi, vei găsi motive.
- Ce motive? - Indiciile.
- Ce indicii? - Ce indicii? Indiciile.
Fosilele bizare găsite în Central Park,
PH-ul incompatibil al rezervorului.
Ajungem la leagăne.
Conform ziarului, s-a găsit un bilet sub unul dintre leagăne din Central Park.
Testele științifice, pe care tu ești prea mic să le înțelegi,
iar eu sunt prea neștiutor, au dovedit că biletul
trebuie să fi fost scris în al 6-lea sector.
Ce scria pe bilet?
Ce întrebare intrigantă! Ia să vedem.
La naiba, nu scrie!
- Ar trebui să scrie. - Pot să văd și eu?
Ce vrei să vezi?
Aceea a fost ultima conversație pe care am purtat-o.
- Dă-mi-l! - E în spatele tău!
Următoarea dată când i-am auzit vocea
a fost în dimineața în care m-am întors de la școală, în Cea Mai Neagră Zi.
Fraiere!
Din cauza evenimentelor, ne-au dat drumul mai devreme.
- Ce groaznic! - Nu se fumează în hol.
O să dai de necazuri.
Nu există alte necazuri azi. Unde-ți sunt părinții?
- E vreunul în centru? - Mama e la muncă.
Tata e la o ședință, pe undeva.
Nu e treaba ta, gură-mare!
- Dă-i drumul, Oskar! - Du-te și împușcă-te!
Dumnezeule!
Mesajul 1, 11.09, ora 8:56.
Ești acolo? Alo?
Dragă, dacă ești acolo, răspunde.
Am încercat să sun la birou, dar nu a răspuns nimeni.
Ascultă, s-a întâmplat ceva. N-am pățit nimic.
Ni se spune să rămânem pe loc, să așteptăm pompierii.
Nu cred să fie ceva grav. Te sun când știu mai multe.
Voiam să-ți spun că sunt bine, să nu te îngrijorezi.
Te sun în curând. Pa!
Mesajul 2, 11.09, ora 9:12.
Ești acolo? Tot eu sunt! Alo!
Scuze, speram să fii acasă. Nu știu dacă ai aflat ce s-a întâmplat.
Voiam să îți spun că sunt bine. Totul e în regulă.
Încă așteptăm să ni se spună ce să facem.
Pompierii...
Dacă Soarele ar exploda, nu ai ști, timp de opt minute.
Atât îi ia luminii să ajungă la noi.
Timp de opt minute, lumea ar fi luminată și caldă.
Trecuse un an de la moartea lui tata.
Simțeam că mi se termină cele opt minute cu el.
Nu mai intrasem în dulapul tatei, din Cea Mai Neagră Zi.
Mama nu se atinsese de lucrurile lui. Erau tot acolo.
Nu renunța!
Oskar, ai pățit ceva?
Sunt Oskar Schell. Bunico, dormi? Terminat.
- Bunico! - Aici bunica.
Nu ai somn, dragul meu? Vrei să vin la tine? Terminat.
ți-a spus vreodată tata ceva de o cheie specială? Terminat.
O cheie specială? Nu cred. Pentru ce e?
Pentru ce e cheia specială? Terminat.
E acasă chiriașul? Terminat.
Chiriașul? Nu e niciodată acasă așa devreme. Terminat.
Bunica îi închiriase unui bărbat o cameră
la trei săptămâni, după Cea Mai Neagră Zi.
De ce mereu închisă ușa chiriașului?
- De ce nu îl pot cunoaște? - Îi place liniștea.
De ce nu-mi spui nimic despre el?
E o cunoștință din Germania. Cântă.
- Cât va sta aici? - Nu stă mult timp într-un singur loc.
E periculos?
Dacă îl vezi vreodată, să nu îi spui nimic!
Se va enerva foarte tare. Cântă.
Ce ai găsit, Oskar? Terminat.
Oskar, mai ești acolo?
Oskar!
E pentru un soi de seif. Nu e ca acestea.
E mai groasă și mai greu de distrus.
Nu cred că e pentru un seif fix.
E posibil să fie pentru o cutie de valori, sau o cutie poștală.
E veche de 20-30 de ani.
- Cum găsesc compana care a produs-o? - Poate fi oricine.
Cum găsesc iala în care se potrivește?
Chiar nu știu. O poți încerca peste tot.
Nu știi niciodată unde se va potrivi o cheie.
Ai milioane de posibilități.
Asta ador la chei. Fiecare deschide ceva.
Un exemplar.
- Nu ai școală? - E ziua M. L. King Jr.
Minciuna numărul doi.
Începusem să număr minciunile de dimineață,
când îi spusesem mamei că am febră.
Nu vreau să contaminez o mulțime de oameni.
Pot fi un patogen ambulant!
Credeam că ziua lui Martin Luther King e în ianuarie.
Da, dar au mutat-o.
Minciuna numărul trei.
Stai așa, Oskar!
Cine e Black?
Scrie pe plic. Îl cunoști cumva?
Poate că știe ceva de cheie.
Mulțumesc că sunteți un lăcătuș atât de grozav!
- La ce îți trebuie? - La un proiect despre recensământ.
Minciuna numărul patru.
- De ce nu ești la școală? - Mi-au spus că știu prea multe.
Black, Black...
Black era sigur numele unei persoane.
Probabil.
Dacă e o persoană, trebuie să îl fi cunoscut pe tata.
Dar cum l-a cunoscut? și cum aveam să îl/o găsesc?
Era o expediție de recunoaștere?
Lagos, în Nigeria...
Expedițiile lui tata aveau mereu o călătorie.
- 78,3 mile nautice. - Brazilia!
Le plănuia mereu în detaliu.
5 mile pe oră. 700.
Ce altceva putea fi?
Dacă exista cheia, exista și iala.
Dacă exista un nume, exista și o persoană.
Am venit!
Trebuia să existe o ială!
Aveam să o găsesc, pentru că asta și-a dorit el.
Aveam să o găsesc,
pentru că doar așa îmi puteam prelungi cele opt minute.
Poate că le puteam prelungi la nesfârșit.
Mi-am pus, într-un ghiozdan, câteva obiecte necesare supraviețuirii.
O mască de gaze israeliană, cumpărată de bunica,
la două săptămâni după Cea Mai Neagră Zi.
O tamburină, care să mă liniștească.
Binoclu, desigur.
Trebuie să am puține obiecte, pentru a mă deplasa repede.
Jurnalul de expediție.
Camera foto a tatălui tatălui meu.
"Scurta istorie a timpului", de S.Hawking, pe care mi-o citea tata.
Telefonul mobil și prăjiturelele Fake Newtons, pe care le ador.
Cheia, bineînțeles.
și mesajul lui tata, să nu renunț.
Nu aveam de gând să renunț, niciodată!
Stai! Unde te duci?
- Pe afară. - Unde?
ți-am spus Merg la Comic-Con, cu Mitch. Vin mai târziu.
Minciuna numărul cinci, cu excepția venirii mai târziu.
Să ai telefonul deschis Să mă suni din oră în oră, da?
Vorbesc serios!
Nu știam ce mă așteaptă.
Deși aveam un gol în stomac și lacrimi în ochi,
am stabilit că nimic nu mă va opri.
Nici măcar eu.
Prima oprire: Abby Black, în Fort Greene, Brooklyn.
Transportul în comun îmi dă o senzație de panică,
așa că am mers pe jos.
Mereu mi-a fost greu să fac unele lucruri.
- Merge liftul, deșteptule! - știu, retardatule.
Dar Cea Mai Neagră Zi a făcut lista mult mai lungă.
Oameni bătrâni, cei care aleargă,
avioanele, lucrurile înalte,
lucruri în care te poți bloca.
Lucrurile gălăgioase, țipetele, plânsete,
oamenii cu dinți stricați, genți și pantofi fără proprietari,
copii fără părinți!
Lucruri care sună, care scot fum,
oamenii care consumă carne, cei case privesc în sus!
Turnuri, tunele, lucruri care merg cu viteză,
gălăgioase, cu lumini, cu aripi!
Podurile mă înspăimântă cel mai tare.
- Încearcă! - Nu pot să încerc!
Nu vei ști niciodată, dacă nu încerci.
- Încearcă. - Nu vreau să te dezamăgesc!
Ia o gură de suc.
Bunica m-a adus prima dată aici.
Preferatul meu era al treilea de la dreapta.
Credeam că se ridică cel mai mult.
Când pleca toată lumea, eu mă dădeam în leagăn.
Eram doar eu și leagănele.
Am reflectat mult timp aici, mai ales după ce am învățat să mă dau.
Mă ridicam cât puteam de mult,
până când nu se putea mai mult.
Apoi săream!
Pentru o clipă, eram liber, ca pasărea cerului.
Ar trebui să încerci, Oskar.
- ți-ar putea schimba perspectiva. - Nu ești în siguranță!
Nu trebuie să sari.
Putem merge acasă?
Fort Greene.
Fort Greene!
Ce faci?
Bună ziua. Mă numesc Oskar Schell.
Îl știți pe tatăl meu, Thomas Schell?
- Sunteți Abby Black, nu? - Da.
Sunt sigur că vi se spune adesea, dar, în dicționar,
alături de definiția expresiei "izbitor de frumoasă", e poza dvs.
Pot să intru?
- Nu e momentul potrivit. - De ce nu?
Am ceva de făcut.
și eu.
Ce aveți de făcut?
- E cumva treaba ta? - E o întrebare retorică?
Trebuia să intru!
Îmi e incredibil de sete!
Minciuna numărul șapte.
Ce vrei să bei?
Frappe, cu lapte și frișcă, vă rog.
Nu vrei să vii?
Îmi place poza.
și mie îmi plăcea.
- Ce știi despre elefanți? - Mai nimic.
Eu știu multe. Loxodonta Africana.
O femeie a petrecut zece ani în Congo
și a înregistrat sunetele emise de elefanți, pentru a înțelege cum comunică.
În ultimul an, le-a pus înregistrările elefanților.
Le-a pus elefanților să asculte sunetele unui elefant care a murit.
și-au amintit. S-au apropiat de mașină și de boxe.
Mă întreb ce au simțit când au auzit sunetele.
Nu știu.
Au plâns?
Numai oamenii plâng cu lacrimi, știai?
Dar elefantul din poză plânge.
Așa pare, dar cred că a fost modificată în Photoshop.
Nu plânge!
Bună, Bob, ce faci? Ce face Ben?
- Cine era? - Soțul meu.
- ți se pare ciudat, nu? - Multe lucruri sunt ciudate.
și mie îmi spun oamenii că sunt ciudat.
Am făcut un test să văd dacă am sindromul Asperger.
Tata spune că e pentru oamenii mai deștepți decât restul, dar care nu se pot adapta.
Testul nu a fost concludent.
Ești sigură că nu l-ai cunoscut pe Thomas Schell?
Era în clădire, pe 11 septembrie.
Încerc să găsesc iala pentru această cheie,
care era într-un plic de-al lui.
Regret, dar nu știu nimic despre cheie sau despre tatăl tău.
- Mi-o poți împrumuta? - O poți păstra.
- Credeam că îți place. - Se vor schimba multe pe aici.
Pot să te sărut?
Ești dulce, dar nu cred că e o idee bună.
Pot să-ți fac o poză, ca să o am ca amintire?
Cum a fost întrunirea?
Ai stat acolo toată ziua?
Poți descuia ușa, te rog?
Oskar, deschide ușa, te rog.
Oskar!
Oskar, lasă-mă să intru, te rog!
De ce vrei să intri?
Ca să-ți spun că te iubesc.
Scuze, speram să fii acasă. Nu știu dacă ai aflat ce s-a întâmplat.
Voiam să îți spun că sunt bine. Totul e în regulă.
Încă așteptăm să ni se spună ce să facem.
Pompierii...
Mesajul 3, 11.09, ora 9:15.
Oskar!
- Te simți bine? - Da.
- ți-au dat drumul mai devreme. - Da.
- știi ce s-a întâmplat? - Da.
Mama ta va veni în curând.
Vrei să aștepți aici, până vine?
Cred că da.
Vrei să aștept cu tine?
Nu, e în regulă.
- Ești sigur? - Da.
Ești sigur?
Oskar!
A sunat cumva tata?
A lăsat vreun mesaj?
Toate liniile sunt ocupate.
Te rog...
Ne cerem scuze, nu puteți efectua apelul.
Încercați mai târziu.
Ne cerem scuze, dar nu puteți efectua apelul.
Înregistrare.
Bună ziua. Ați sunat la familia Schell.
Azi e marți, 11 septembrie.
Informația zilei: În Yukatia e atât de frig,
încât respirația îngheață instantaneu, cu un sunet asemănător trosnitului,
numit de ei "șoaptele stelelor".
Bună ziua. Ați sunat la familia Schell.
Nimeni nu va mai trebui să le asculte, cum am făcut eu.
Ca și cum nu s-ar fi întâmplat nimic.
De câte ori ieșeam pe ușă, eram mai împăcat, căci mă apropiam de tata.
În același timp, sufletul îmi era mai greu, căci mă îndepărtam de mama.
De ce mă privești așa?
- Așa cum? - Ca și cum aș fi făcut ceva greșit.
- Ai telefonul la tine? - E în buzunar.
Te iubesc.
Poate că a rămas acolo, până am plecat.
Sau poate că plecase deja.
Poate că vorbea prea încet și nu o auzeam.
Hazelle Black locuia în Hamilton Heights.
Doamne, veghează asupra micuțului Oskar.
Te rog să faci un miracol pentru el, să fie în siguranță, în brațele tale.
Amin!
ține minte. Fiecare zi e un miracol.
Eu nu cred în miracole.
Dacă ai găsi iala pentru cheie, acela ar fi un miracol.
Am pornit de la o problemă simplă: O cheie fără ială.
Am creat un sistem care credeam că o va rezolva.
Am împărțit informațiile, în detaliu.
Am dat fiecărei persoane un număr, într-o ecuație imensă.
Ar putea fi de la o casă de valori sua de la un seif.
E veche. Pot încerca, să văd dacă se potrivește?
Sistemul nu funcționa,
deoarece oamenii nu sunt ca numerele.
Seamănă mai mult cu literele.
Literele vor să devină povești.
Tata spunea că poveștile trebuie spuse.
Hai, ai grijă la picioare!
Calculasem șase minute per vizită, cu fiecare persoană cu numele de Black.
Dar nu erau niciodată doar șase minute.
Fiecare îmi ocupase mai mult timp
pentru a mă consola, auzind povestea tatălui meu.
Voiau să îmi spună și poveștile lor.
Dar eu nu voiam să mă consoleze și nu voiam nici prieteni.
Voiam doar iala.
3 ANI
Nu mă apropiam de tata.
Îl pierdeam.
Cine naiba mai ești și tu?
Ticălosule! La naiba cu tine și toți din clădirea asta!
Cred că e o zi tulburătoare. Te sun imediat.
Mesajul 4.
- Oskar, ce este? - Promiți să nu mă îngropi când voi muri?
- E miezul nopții. - Promiți să nu mă îngropi când voi muri?
Nu o să mori.
Vei avea o viață lungă.
Sigur mă iubești?
Da.
Atunci să mă pui într-un mausoleu, deasupra solului.
- Trebuie să stăm de vorbă. - Despre mausoleu?
Nu. Despre ce se petrece.
De ce nu poți vorbi cu mine?
În caz că nu știai, îți petreci jumătate de zi dormind.
În cealaltă jumătate, uiți ce ai făcut în prima.
Oficial, ești "in absentia". Un părinte absent.
Sunt afirmații răutăcioase.
- Care anume? - Toate.
Tata spunea că adevărul te va elibera.
Tata nu e aici. Suntem doar noi doi.
- Unul și un sfert, dacă ai calcula bine. - Să nu ieși din cameră!
- Dacă mor mâine? - N-o să mori mâine.
- Nici tata nu credea că va muri. - Nu vei păți și tu asta!
De unde știi ce se va întâmpla? Tu nu știi nimic!
Ai îngropat o cutie goală!
Nu asta e ideea. Acolo e amintirea lui!
Exact asta e ideea! Tata e praf și pulbere.
E pe acoperișuri, în râu,
în plămânii a milioane de oameni din New York,
care îl inspiră cu fiecare suflare!
- Nu funcționează așa! - De unde știi tu?
Nu știi nimic despre atomi și molecule!
Poate că e și în rahatul de câine din Central Park.
Ajunge!
- Pardon, fecale de câine! - Încetează!
De ce nu pot spune adevărul?
De când a murit tata, nimic nu are logică!
Nu trebuie să aibă logică! Nu trebuie să existe un răspuns la toate!
E stupid și lipsit de sens!
E doar o cutie goală!
știu că e o cutie goală! știu!
Am făcut asta pentru noi,
ca măcar să încercăm să ne luăm adio de la el!
Nu mai e, Oskar. Nu se mai întoarce niciodată!
Nu știu de ce a intrat cineva cu un avion în clădire,
nu știu de ce a murit soțul meu.
Oricât ai încerca, Oskar, n-o să găsești logica!
Nu are nicio logică!
Habar n-ai ce spui!
- De ce m-ai mințit? - Despre ce vorbești?
- Unde ai fost? - Când?
- În Cea Mai Neagră Zi. - știi că eram la serviciu.
Nu era nimeni aici!
Îmi doresc să fi fost.
Dar nu era posibil.
- Trebuie să fie posibil! - Nu pot face imposibilul posibil.
Îmi doresc să fi fost tu.
Îmi doresc să fi fost tu în clădire, nu el.
și eu.
N-am vorbit serios.
Ba da.
Du-te înapoi la culcare.
Alo?
Da, am încercat să dau de tine. Mă îndrept spre casă.
Thomas, mă auzi?
Da, te aud.
E incredibil. Vezi ce se întâmplă?
Ascultă, nu pot vorbi mult timp la telefon.
Vin acasă în 20 de minute.
Ascultă-mă! Sunt în World Trade Center.
Cum adică ești în WTC?
Am avut o ședință aici. N-o să pățesc nimic.
Ni se spune să rămânem pe loc. Au spart o fereastră, pentru aer.
- Unde ești? - La etajul 105.
Ascultă-mă! Să vii acasă imediat!
Totul va fi în regulă. Nu te îngrijora.
- Unde e Oskar? - E în drum spre casă.
Să vii acasă imediat!
Îl sun și îi spun.
Ce să-i spui?
O să îi spun ce se întâmplă.
O să îi spun că așteptăm să vină pompierii.
Suntem bine. Trebuie doar să așteptăm.
Thomas?
- Asta o să facem, da? - Nu! Ascultă-mă!
Thomas, ascultă-mă! Uite ce trebuie să faci.
Trebuie să găsești o scară, ai auzit?
- Da. - Găsește scara și vino acasă!
Draga mea, trebuie să închid.
Trebuie să folosească și alții telefonul.
Totul va fi în regulă, nu te îngrijora!
Nu mai spune asta! Găsește scara.
Vreau să știi că te iubesc din tot sufletul!
Te iubesc din tot sufletul!
Nu închide telefonul. Vorbește cu mine.
Te sun înapoi în câteva minute.
Nu închide telefonul!
Bunico, dormi? Terminat.
Bunico, te rog, trezește-te! Terminat.
Te rog! Terminat.
Bunico?
știu că e cineva acolo!
N-o să-ți fac niciun rău.
Am doar patru ani.
Minciuna numărul 64.
REGRET, DAR NU POT VORBI.
Cine ești?
CHIRIAȘUL
Eu sunt Oskar Schell, nepotul bunicii.
știi unde e bunica?
A IEȘIT.
A ieșit, la ora asta?
știi unde e? E foarte important!
O PUTEM AȘTEPTA ÎMPREUNĂ.
Ești un străin? Teoretic.
Nu aș intra în dormitorul unui străin.
De ce nu vorbești?
ți-ai vătămat corzile vocale? Sau te-a speriat ceva?
DA.
Super!
Când ai vorbit ultima dată?
Încerci măcar să vorbești?
Nu vrei să încerci să îmi spui ceva?
Haide! Numele meu...
...este Chiriașul.
Ai cazier judiciar?
NU.
Poate că ești vreun infractor.
NU.
Atunci care e povestea ta?
Povestea mea e povestea MEA.
Trebuia să spun cuiva. Nu mai puteam ține secretul.
Pot să-ți spun povestea mea?
DA.
Tatăl meu a murit pe 11 septembrie.
După ce a murit, nu am putut intra în camera lui timp de un an,
căci era prea greu și îmi venea să plâng.
Într-o zi, deși îmi era greu, am intrat.
Îmi era dor de lecțiile de Taekwondo cu el, pentru că erau amuzante.
Am intrat în dulapul lui, unde avea hainele.
M-am întins după cameră, dar a căzut și s-a spart!
În interior, era un plic pe care scria Black.
știam că tata trebuie să îmi fi lăsat ceva.
Nu știam ce deschide cheia. Am dus-o la Walt, lăcătușul.
Le-am luat de la Stan, portarul.
Cheia putea deschide orice. Telefoane din toate 5 sectoarele.
Erau 472 de persoane cu numele de Black,
la 216 adrese diferite. Unii dintre aceștia locuiesc împreună. E logic.
Am calculat că, dacă merg la două adrese în fiecare sâmbătă,
cu excepția sărbătorilor și a pieselor de teatru de la școală,
îmi va lua trei ani să îi vizitez pe toți.
Dar asta voi face! Voi merge la fiecare persoană cu numele de Black!
Voia afla care e iala și ce voia tata să găsesc!
Am împărțit persoanele pe zone și a trebuit să o mint pe mama,
pentru că ea nu înțelegea de ce trebuia să găsesc iala
și că aceasta mă va ajuta să găsesc logica lucrurilor fără sens,
cum ar fi să fii ucis într-o clădire, de către oameni complet necunoscuți!
Văd oameni care nu vorbesc engleză
și oameni care se ascund într-o casă și se roagă.
Dacă vorbea cu Dumnezeu, de ce nu i-a spus să nu îi ucidă fiul
sau să nu prăbușească avioane peste clădiri, dar poate că a vorbit cu un alt Dumnezeu!
și era un bărbat, care e era femeie, deși era bărbat
și nu voiam să intru, pentru că mă înfricoșa!
Cum ar fi lumea, dacă toți ar avea aceeași culoare de păr?
Am fost la Dl. Black, care nu mai auzise un sunet de 24 de ani!
Îl înțeleg, pentru și mie mi-e dor de vocea lui tata!
Mă întreba dacă m-am trezit...
Hai să facem ceva!
I-am văzut pe gemenii care pictează împreună
și se ceartă pe o magazie, care e doar o magazie!
și cea care desenează mereu aceeași persoană!
și Boris Black, portarul, care era profesor în Rusia,
dar care acum spune că îi moare creierul!
și dl Black, care făcea monede, dar nu avea bani să mănânce în fiecare zi!
Alan Black, care vedea după ușă, dar nu avea cheia s-o deschidă,
și era ca și cum s-ar fi lovit de un perete.
și eu mă simt de parcă m-aș fi lovit de un perete,
pentru că am încercat cheia de 148 de ori, dar nu se potrivea.
Nu deschidea nimic și nu știu ce voia tata să găsesc,
pentru a ști că pot trăi și fără el!
Încă mi-e frică să intru într-un loc străin.
Mi-e atât de teamă, încât simt că mă voi sparge în bucăți!
Dar nu voi uita ce i-a spus mamei despre sectorul 6:
Dacă lucrurile ar fi ușor de găsit, nu s-ar merita căutarea.
Dar îmi e atât de teamă când plec de-acasă!
și nu știu nimic în plus față de ce știam la început!
știu doar că îmi e și mai dor de tata,
deși ideea era să nu mai îmi fie deloc dor de el!
E mult prea dureros.
Uneori, cred că voi face un lucru rău.
RĂU?
SUNT OBOSIT. MĂ DUC LA CULCARE.
NU-I SPUNE BUNICII CĂ NE-AM ÎNTÂLNIT.
AI VREA SĂ...
Să ce?
SĂ CĂUTĂM ÎMPREUNĂ?
În niciun caz!
Nu!
Sigur! Sâmbătă, la ora șapte.
Am ajuns acolo cu 23 de minute și 37 de secunde mai devreme.
Nu știam dacă voiam să vină.
Nu știam nici dacă nu voiam să vină.
Riscam o zi pentru a afla.
ÎNCOTRO?
Dacă vrei să vii cu mine, avem niște reguli.
Ai două pauze la toaletă, o pauză de masă de 19 minute
și sunt interzise plimbările,
deși se acceptă vizitarea monumentelor istorice.
În plus, aș vrea să răspunzi la 15 întrebări despre tine.
Haide!
Regula numărul patru: ține pasul! Nu te pot aștepta mereu.
Eugene Black e în zona H.
E în Rockaway. 18 km.
Pe aici!
Nu merg cu metroul! Nu e sigur.
E o țintă sigură, ca toate mijloacele de transport în comun.
Poți fi spulberat de persoane complet necunoscute!
Nu!
A spus că nu poate merge pe jos atât de mult.
Mi-a spus că, dacă voiam să vină cu mine,
trebuia să mergem cu metroul sau cu autobuzul.
Metroul era mult mai rapid.
Mi-a scris că nu trebuie să mă tem.
I-am răspuns: Ușor de zis!
De fapt, nu era așa.
UNEORI, TREBUIE SĂ NE ÎNFRUNTĂM TEMERILE.
NU TE GÂNDI LA NIMIC.
Să nu mă gândesc la nimic. E un oximoron, precum acum atunci.
Oximoronul e asocierea a doi termeni contradictorii.
Eu și tata duceam războaie ale oximoronelor.
Veselie grava.
Liniște asurzitoare!
Copii originale!
Găsit dispărut.
Profesor elev.
Profesor elev? Gaz lichid.
Clar nedeslușit.
Mort viu.
Aproape exact. Imitație originală.
Accidental intenționat!
Micșorare gigantică!
Chiar dacă n-a rostit niciun cuvânt,
pentru prima dată de când tata a murit, am simțit că am cu cine vorbi.
Nu-i nimeni acolo.
Dispari sau te omor!
Ce faci?
Pleacă de-acolo!
Tu de-acolo?!
Ce faci cu aparatul ăla?
De ce nu mai vorbești?
M-am documentat intensiv...
Din punct de vedere medical, e imposibil să nu mai vorbești.
Doar dacă corzile vocale îți sunt extirpate sau tăiate.
Ori ești diagnosticat cu carcinom laringian.
Altfel, se spune că e o reacție chimică
cauzată de un singur eveniment traumatizant,
iar persoana afectată ia decizia psihologică de a nu vorbi,
pentru că vorbitul ar recrea întâmplarea.
Mă gândeam c-ar trebui să știi.
Așteaptă! Nu pot să-l traversez! Podul nu e sigur. Aș putea să cad.
Nu pot citi ce-ai scris de acolo.
A scris: "Dacă traversezi podul, o să-ți spun povestea mea."
Așteaptă-mă și pe mine! Nu te îndepărta prea tare.
A mai scris: "Hai să facem o pauză și o să vorbim."
Nu putem. De-abia am început.
Așteaptă aici!
Să nu mă părăsești!
E cineva?
Mă aude cineva?
Nu e nimeni aici!
Ai promis că n-o să mă părăsești!
Ce scrie?
Păi... ia să vedem...
Scrie: "Am locuit în multe locuri, însă m-am născut în Germania."
"După război m-am căsătorit."
"Am avut un copil, însă m-am temut prea tare ca să fiu tată."
"Când eram copil, am fost într-un adăpost cu părinții mei."
"O bombă a explodat și amândoi au fost uciși."
De-asta nu mai vorbești?
Îți aduc un suc, puștiule.
Atunci te-ai hotărât să nu mai vorbești?
DA! NU!
EU NU TE ÎNTREB MULTE LUCRURI.
AȘ PREFERA CA NICI TU SĂ NU MĂ ÎNTREBI.
Vreau să vii cu mine, de-acum încolo.
A dat din umeri, la fel cum făcea și tata.
Adoram lucrul acela.
Timp de o lună, sâmbăta și duminica, am văzut împreună încă 37 alți Black.
Nu! Trebuie să fii atent!
Cassidy Black nu locuiește în Glendale, locuiește în Woodhaven.
Dă-mi voie să te ajut.
Aurelia Black locuiește în Whitestone.
Baz Black locuiește în Flushing.
Bee Black locuiește în Rosedale.
B.G. Black locuiește în Sunnyside.
Ai înțeles?
Mâine putem ajunge și în alte zone.
CE-AR FI SĂ NE LUĂM O ZI LIBERĂ SĂ NE UITĂM LA UN FILM?
Regula numărul șapte: Nimic nu ne oprește căutarea!
Bună! Numele meu e Oskar Schell. Tatăl meu...
Ai greșit drumul!
Îți place?
știi ceva? Eu nu spun nimic când mergi prea încet. Așa ești tu.
Nu spun nimic nici când mergi la baie de trei ori pe oră
pentru că știu că trebuie să mergi.
Dar trebuie să mănânci puțin mai repede!
I-am văzut pe James Black, Don Black, Amos Black, Guthrie Black
și pe toți cei trei Ben Black.
Fără niciun rost!
AJUNGE PENTRU ZIUA DE AZI.
N-am terminat!
Oameni buni, mă așteaptă și pe mine nevasta și copilul.
Te rog! Mai lasă-mă un minut!
Bun...
Ben Black...
Guthrie Black...
Amos Black...
Puștiule, îți trebuie o cheie universală!
ÎNCETEAZĂ!
Nu pot!
Dacă te întreb ceva, o să-mi spui adevărul?
Chiar dacă m-ar răni?
Crezi că cheia se potrivește unei încuietori?
DA.
Serios?
DA.
Pe bune?
DA!
Crezi că vom găsi iala?
NU.
Nici eu nu prea cred.
CREZI CĂ AR TREBUI SĂ OPRIM CĂUTAREA?
Trebuie să-ți arăt ceva.
Nu eram sigur, așa că nu am spus nimic,
însă am simțit-o tot timpul.
Felul în care mergea, felul în care dădea din umeri...
Bunica nici nu mai vorbea despre el.
Sigur e bunicul meu.
Mama nu e acasă.
Pe aici...
Poți să te așezi pe patul meu.
Le-am printat de pe internet.
Probabil el e. Sau ar putea fi el...
E îmbrăcat cum se îmbrăca el.
Apoi l-am mărit până când punctele au devenit atât de mari,
încât nu mai seamănă cu un om.
Uneori, am văzut că avea ochelari. Cred că am văzut...
Probabil, și ceilalți copii își văd tații.
Asta voiam să-ți arăt.
În Cea Mai Neagră Zi, tata a lăsat șase mesaje pe robotul acesta.
Nimeni, în afară de mine, nu le-a auzit.
NICI MAMA TA?
Mai ales, ea.
Primul mesaj a fost la ora 08:56.
Așteptam să încep orele. Mă jucam cu Mitch, pierdeam timpul...
Ești acolo? Alo?
Am sunat la birou, însă nimeni n-a răspuns.
Ascultă... S-a întâmplat ceva...
N-am pățit nimic. Ne-au spus să rămânem unde suntem.
Al doilea mesaj a fost la ora 09:12.
Am început orele.
Bun, luați frumosul și magicul paralelogram...
Tot eu sunt. Alo?
Îmi pare rău... Speram să fii acasă...
Nu știu dacă ai auzit ce s-a întâmplat...
Voiam să știi că sunt bine. Totul e-n regulă.
Încă așteptăm să aflăm ce-ar trebui să facem.
Situația e haotică. Ar fi trebuit să ajungă pompierii...
Ce?
Al treilea mesaj a fost la ora 09:58.
Câțiva copii mergeam acasă, împreună cu mama lui Mitch.
Ea a spus că ceva se întâmplă, însă nu a spus ce.
M-am oprit la un aprozar la intersecția străzii 92 cu strada Broadway
să-mi cumpăr un suc.
știu că am fost acolo exact la ora aceea
pentru că am păstrat chitanța.
Scria ora pe chitanță.
Alo?
Alo?!
NU!
Trebuie să le asculți pe toate.
Al patrulea mesaj a fost la ora 10:07.
Având în vedere că viteza medie de deplasare a unui copil de vârsta mea
e de 1, 3 metri pe secundă,
și că au trecut nouă minute între aceste două mesaje,
am calculat că am mers 724 de metri,
ajungând în fața Bisericii Unite de pe strada Broadway.
știu, pentru că m-am întors și am măsurat.
Eu sunt...
Speram să fi ajuns acasă...
Voiam din toată inima să vorbesc cu tine...
Voiam să-ți explic...
Așteptați, mai am nevoie de un minut. Îmi pare rău.
Nu pot folosi telefonul prea mult.
Voiam să-ți spun...
cât de mult te iubesc...
Voiam să-ți spun cât de mult te iubesc...
Ce?
NU-ȚI FACE BINE SĂ ASCULȚI MESAJELE ASTEA.
Al cincilea mesaj a fost la ora 10:17.
Vorbeam cu Stan, portarul, când tata a lăsat mesajul ăsta.
Ești acolo?
Ești acolo?!
Te rog, răspunde dacă ești acolo...
GATA! AJUNGE!
Nu, mai e încă un mesaj. Cel de-al șaselea.
Ora 10:27.
GATA! AJUNGE!
AM TERMINAT CU CĂUTAREA.
Așteaptă puțin!
Ce faci?
TREBUIA SĂ FIE MAI BINE, ÎNSĂ E MAI RĂU.
Cine-a spus că trebuie să fie mai bine?
Asta-i tot?
AM VRUT SĂ TE AJUT, ÎNSĂ...
...ÎȚI FAC RĂU.
Vrei să pleci? N-ai decât! Am știut mereu că ești bunicul meu.
Dacă crezi c-o să-ți ducem dorul după ce vei pleca,
nu-ți face griji, n-o vom face.
De fapt, ar trebui să-ți mulțumesc.
Am avut cel mai bun tată din lume tocmai pentru că tu ai fost cel mai rău.
Tatăl meu a învățat la liceul de fizică din Bronx.
Era căpitanul echipei de base-ball și redacta ziarul liceului.
După ce a absolvit, s-a înscris la Facultatea Rockers,
unde și-a luat licența în biochimie.
A întâlnit-o pe mama într-o librărie
și a cerut-o în căsătorie în Norwalk, Connecticut.
În fiecare vară ne întorceam în acea librărie
unde o cerea din nou în căsătorie.
În ziua în care m-am născut a păstrat niște frunze
care încă mai atârna de fereastra mea din dormitor.
A dorit să ajungă om de știință,
însă a devenit bijutier pentru a-și întreține familia.
Iubea mirosul de benzină. Ura roșiile...
Niciodată nu-mi vorbea ca unui copil...
Așa că... tu ești cel care suferă mai mult decât mine.
Alo?
Bună, numele meu e Oskar Schell.
Oskar? Eu sunt Abby Black.
Mai ești acolo? Alo?
Sunt Oskar Schell. Sunt aici!
Oskar, ce mare te-ai făcut. Hai să mergem.
Unde mergem?
- Nu merg cu străinii. - E o regulă foarte bună.
Doar că noi doi nu suntem tocmai străini.
Urcă!
ți-am spus când ai mai fost aici că nu știu nimic despre cheie.
Dar știi...
Ei bine, soțul meu... fostul meu soț...
A vândut acele lucruri. Cred că ar trebui să vorbești cu el.
- Unde e fostul tău soț? - La serviciu. Te duc acum la el.
- Duminică noaptea? - În Japonia e luni dimineața.
A spus că puteți urca.
- Etajul 32... - Tu nu vii?
Te aștept aici.
Baftă!
Intră!
- Salut! - Bună!
Cu ce te pot ajuta? Ce s-a întâmplat?
L-ați cunoscut pe tatăl meu?
Pe tatăl tău? Cine e tatăl tău?
Thomas Schell.
Nu cred să fi cunoscut vreun Schell.
A murit în 11 septembrie.
Îmi pare rău.
Am găsit un plic cu numele dvs pe el.
Am crezut că e al soției dvs care acum e fosta soție,
însă ea nu știe nimic despre el
și un bărbat țipa la mine din cealaltă cameră.
Ce știți despre tatăl meu?
Când s-au întâmplat toate astea?
Acum trei luni, 17 zile, opt ore...
16 minute și 11 secunde.
În sera acesta, la ora 19:42:46, am găsit o bucată dintr-un ziar
pe care tata a încercuit-o și se uita mereu acolo.
Pe verso, am găsit un număr de telefon.
Era numărul lui Abby Black.
Eu eram în casă. Mă mutăm...
știu.
Ce are plicul atât de special?
Pot s-o văd?
- Scria ceva pe plic? - Scria "Black".
Ai găsit plicul într-o vază albastră?
Nu-mi vine să cred.
E cel mai incredibil lucru...
Caut cheia asta de mai bine de un an.
Eu am petrecut luni căutând o ială în care se potrivește.
- Înseamnă că ne căutam reciproc. - Ce deschide?
- Un seif. - și ce legătură are cu tatăl meu?
Cu tatăl tău?
Am găsit-o în dulapul tatălui meu,
și, având în vedere că e mort, nu-l pot întreba ce înseamnă.
A trebuit să aflu singur.
și tatăl meu a murit în urmă cu doi ani.
A fost la un control și...
În fine...
Dintr-o dată, doctorii i-au spus că mai are două luni de trăit.
Trebuia să mă hotărăsc ce să fac cu lucrurile sale, cu cărțile sale,
cu mobila lui...
- N-ai vrut să le păstrezi? - N-aveam nevoie de ele!
Le-am vândut... Nu eram tocmai apropiat de tata.
Ultimele două luni și le-a petrecut scriind tuturor.
Verilor, partenerilor de afaceri, unor oameni de care nici n-am auzit...
Le-a scris despre toate lucrurile pe care a vrut să le facă
și n-a avut ocazia,
și toate lucrurile pe care le-a făcut, însă n-a vrut să le facă.
Le-a spus lucruri pe care mie nu mi le-a spus niciodată.
Toate lucrurile pe care am vrut să le știu despre el...
- Ai nevoie de o îmbrățișare? - Nu e nevoie, mulțumesc.
Nu ți-a scris și ție o scrisoare?
Ba da, însă mi-a fost teamă să o deschid.
Eu aș fi fost extrem de curios.
Soția mi-a spus că mă comport caraghios, ca un copil...
Dar ai fost fiul lui...
Mi-a fost teamă că era un fel de confesiune.
Speram c-o să-mi spună că îi pare rău.
Că m-a iubit...
Sau ceva personal despre noi, însă n-a fost așa.
La sfârșitul scrisorii, a spus:
"În vaza albastră, din sertar, e ceva ce vreau să ai."
"Cred că o să înțelegi de ce vreau să fie a ta."
Numai că eu vândusem vaza albastră...
De fapt, i-o dădusem tatălui tău înainte să deschid scrisoarea.
De asta am încercat s-o găsesc.
- L-ai cunoscut pe tatăl meu? - Se pare că da...
Îți amintești de el?
Mi spus ceva despre o aniversare...
14 septembrie...
...și că i-a plănuit o surpriză mamei tale.
Ceva despre un restaurant cu stil.
Costumul său...
Fără cheie, n-aveam ce face.
De asta voiai să-l găsești pe tatăl meu.
Nu știam cum să-l găsesc. Nici nu știam cum îl cheamă.
Câteva săptămâni am umblat prin cartierul tatălui meu,
sperând să dau peste el.
Aveam de gând să pun afișe,
în care să-l rog pe cel care a cumpărat vaza de pe strada 76
să mă contacteze.
Însă a fost la o săptămână... după 11 septembrie...
Oamenii au lipit afișe peste tot...
Nu mai trebuie să căutați.
Îmi pare rău, știu că ai găsit cu totul altceva decât ceea ce căutai.
Nu-i nimic.
Hai să mergem noi doi la bancă, și-o să vedem împreună ce e.
Ești amabil... dar, nu. Mulțumesc.
O să fii bine?
Pot să-ți spun ceva ce n-am mai spus nimănui?
Desigur...
În acea zi, ne-au dat drumul de la școală imediat ce am ajuns.
M-am dus acasă...
Prietenul meu mi-a spus că mă sună, așa că am verificat robotul telefonic.
Au fost o mulțime de telefoane...
- De la prietenul tău? - De la tata...
Era în clădire.
S-a întâmplat ceva ce n-am mai spus nimănui.
Absolut nimănui, niciodată!
Telefonul a sunat...
Dumnezeule...
N-am putut să răspund. Pur și simplu, n-am putut.
A sunat în continuu și eu nu mă puteam mișca.
Am vrut să răspund, însă n-am putut. Pur și simplu, nu puteam...
Robotul telefonic a preluat mesajul.
După semnalul sonor, i-am auzit vocea...
Ești acolo?
Ești acolo...?
Avea nevoie de mine și eu n-am putut răspunde.
Mi-a fost frică. Pur și simplu, n-am putut.
"Ești acolo?" A întrebat de nouă ori. știu, pentru că am numărat.
De ce n-a întrebat de cineva? "E cineva acolo?"
Întreba de o singură persoană... Cred că știa că eu sunt acolo.
Poate că repeta să am timp să-mi fac curaj pentru a răspunde.
Cea mai lungă pauză a fost între a treia și a patra întrebare...
Doar 15 secunde...
Ești acolo...?
Auzeam oamenii cum plângeau.
Ești acolo...?
Auzeau elicopterele... Auzeam geamurile cum se spărgeau...
Ești acolo...?
Ești...
Apoi legătura s-a întrerupt.
- Mă ierți? - Să te iert pe tine?
Pentru ce? Pentru că n-ai putut să răspunzi?
Pentru că n-am fost în stare să spun cuiva...
Desigur că te iert.
Nici nu știi cât de bine mă simt acum.
Sper ca tu să găsești ceea ce cauți.
Trebuie să plec.
Mulțumesc!
Unde se duce?
Oskar?
E-n regulă...
Dă-mi-o mie.
Dă-i drumul.
E-n regulă...
Dă-i drumul...
E-n regulă, dă-i drumul.
Promit că o să fiu mai bun, îți promit...
O să fiu normal...
E ultimul lucru pe care mi l-aș dori.
Ești perfect!
Am încercat din răsputeri, mamă.
Dacă s-ar fi putut, aș fi încercat și mai mult de atât.
știu...
- Ba nu știi! - Ba știu...
Chiar nu știi, mamă...
știu cât de mândru ar fi tatăl tău că nu ai oprit căutarea.
Scumpule, crezi că te-aș lăsa nesupravegheat?
Crezi că aș permite să ți se întâmple ceva?
Am știut mereu unde ești.
Da?
Când Stan, portarul, mi-a spus de toate cărțile telefonice de care aveai nevoie
pentru un proiect școlar despre recensământ...
...știam că pui ceva la cale.
Cum?
Recensământul e doar peste șapte ani.
Am intrat în camera ta
și am încercat să gândesc așa cum gândești tu.
Am vrut să înțeleg.
M-ai spionat?
Te căutam pe tine...
ți-am găsit jocurile cu Pădurea Fermecată,
am văzut cum ai ordonat sectoarele...
- Mi-e mai ușor așa. - ți-e mai ușor...
Cartonașele care cad...
Am văzut cum ai folosit ultimele patru cifre ale numerelor de telefon.
- Mi s-a părut a fi o idee foarte bună. - A fost foarte bună.
Mi-am făcut propria harta.
Am însemnat toate zonele tale.
104.
216 adrese.
472 de oameni pe care-i cheamă Black.
Am făcut o listă cu toți oamenii
pe carea aveai de gând să-i vezi în acel weekend.
I-am sunat pe cei la care ai fost
și m-am întâlnit cu cei cu care aveai de gând să te întâlnești.
- Serios? - Da.
Cu toți?
De când soțul meu a murit,
fiul meu caută prin întreg orașul cu o cheie care crede că e...
Mulțumesc foarte mult.
Când vine la dvs... A luat harta aceasta...
Mulțumesc.
Lui Hector Black îi place să îmbrățișeze.
Pe mine m-a îmbrățișat de 17 ori.
Am vrut să plec, însă el mă tot îmbrățișa.
Crede că are legătură cu moartea tatălui său, așa că...
Ce poveste tristă.
Mi-a plăcut de Elaine Black și cei cinci copii gălăgioși.
- ți-au dau vreun desen? - Câteva zeci.
Când vine, poate îl lăsați să se urce acolo...
- Ce spui de Leigh-Anne Black? - A țipat la mine să plec.
Da, și la mine...
...că are legătură cu...
Pleacă! Cară-te de aici! Valea!
Mona Black a avut o poveste uimitoare.
Când am văzut-o, a izbucnit în plâns.
O să fie bine. O să vă pună câteva întrebări, atâta tot.
Sunteți de acord?
N-aveam nimic când am ajuns eu acolo.
știam cât de mult îți va lua să ajungi de la Elenour Black din Astoria,
la Harlan Black în Bushwick.
Îmi pare rău pentru tatăl tău.
Mami, e băiatul acela!
Cred că mamele noastre seamănă între ele, nu-i așa?
Deci știai despre cheie?
știam că trebuie să înțelegi ce s-a întâmplat,
și trebuia să merg și eu cu tine.
Nu ți-a fost teamă c-o să fiu violat, ucis, strangulat sau înjunghiat?
În fiecare clipă...
Nu putea respira până nu ajungeai acasă.
- Bună... - Am ajuns acasă!
Am crezut că numai tata gândea ca mine.
și eu...
Atât de mulți dintre ei au pierdut ceva sau pe cineva, mamă.
La fel ca noi.
Ce-ți lipsește cel mai mult?
Mi-e dor de atât de multe lucruri.
Mie mi-e dor de felul în care știa cum o să fie vremea
doar atingând fereastra.
Când intra în casă și striga: "Ce face toată lumea!"
Cum își baga mâna în cutiile cu cafea pentru că-i plăcea cum se simte.
Mă enerva atât de mult
pentru că toată lumea din magazin se uita la el.
- Da? - Nu știu...
Mi-e dor de vocea lui...
Mi-e dor de vocea lui când îmi spune că mă iubește.
și mie...
Mamă?
Poți să te îndrăgostești din nou, dacă vrei.
N-o să mă îndrăgostesc din nou pentru prima dată.
Nimeni nu e ca el. Nimeni...
Mi-a spus...
"O iubesc pe mama ta. E o fată tare de treabă."
Mamă...
Nu-ți spun prea des că te iubesc, nu-i așa?
Ba da, puiule..
Îmi spui...
- Scările sunt stricate. - Cam devreme pleci la școală.
Azi nu avem ore. E Ziua Președinților.
- Parcă era în februarie. - S-a schimbat.
Le-am scris o scrisoare oamenilor pe care i-am întâlnit.
Dragă domnule sau doamnă sau domnișoară...
... sau Abby sau Hazel sau Tommy sau Elaine...
sau oricine am cunoscut al cărui nume de familie e Black...
... poate vă amintiți de mine.
Numele meu este Oskar Schell.
V-am vizitat să văd dacă mă puteți ajuta
să găsesc iala în care s-ar potrivi cheia lăsată de tatăl meu.
Majoritatea ați fost amabili și mi-ați fost de ajutor.
Vreau să vă mulțumesc pentru asta.
Vreau să vă mulțumesc pentru plimbarea cu calul,
și pentru poza lui Taylor cu mine și cheia.
Poate vreți să știți... Cheia nu era pentru mine.
Era pentru un domn William Black,
care avea nevoie de ea mai mult decât mine.
Am fost dezamăgit, evident...
însă sunt cu adevărat bucuros că a ajuns unde trebuia.
Sunt și mai bucuros că am fost dezamăgit,
ceea ce e mult mai bine decât să nu fi avut nimic.
Tata mi-a spus că, de mult, New York-ul a avut un șaselea sector,
care a dispărut sub ape.
Au încercat să-l salveze, însă n-au reușit,
și niciodată nu se va întoarce.
Oricât de mult mi-aș dori, tata nu se va întoarce...
Am crezut că nu pot trăi fără el, însă acum știu că pot.
Cred că tata ar fi mândru de lucrul ăsta,
ceea ce mi-am dorit dintotdeauna.
DEDICAT LUI THOMAS SCHELL
Am făcut rost de adresa fermei de la bunica.
Deși am vrut să-i spun că e un egoist încăpățânat
și să se ducă naibii.
N-am făcut-o.
I-am cerut să vină acasă...
Felicitări, Oskar!
Fiind înzestrat cu un curaj incredibil și o înțelepciune mult peste vârsta ta,
ai rezolvat Expediția de Recunoaștere Numărul șase.
Ai dovedit existența celui de-al șaselea sector,
și, în același timp, ți-ai demonstrat măiestria.
Oriunde ar fi acum, oamenii din al șaselea sector te sărbătoresc.
La fel și eu.
Acum e vremea să mergi acasă.